Minä olen Bill Goldman, käsikirjoittaja ja romaanin kirjoittaja.
Tämä on aika hurjaa, koska näin leffan viimeksi sen valmistuttua.
Pidin siitä kovasti silloin ja toivottavasti nytkin.
Romaani oli olemassa kauan ennen kuin siitä tehtiin elokuva -
enkä koskaan uskonut sen edes toteutuvan.
Olin väärässä.
Tämä kai sitten leikataan niin, että näytän älykkäältä, eikö vain?
Niinhän me sovimme?
Hassua. Tämä kohtaus...
Upea ohjaaja nimeltä Norman Jewison -
halusi tehdä Morsiamen ryöstön, mutta emme saaneet rahoitusta.
Tämän kohtauksen piti tapahtua lumimyrskyssä -
siirtolaisperheen kantaessa sairasta lastaan ylös portaita.
Norman aikoi laatia tarinan niin.
Sama kohtaus, sama juttu. Hän halusi tehdä sen niin.
Jos siinä on järkeä.
Kohtaus puhuu puolestaan. Pidän tästä todella paljon.
Onni, että saimme Peter Falkin.
Aluksi taisimme ajatella -
ettemme saisi hänen kaltaistaan -
mutta Jimmy Stewart olisi ollut sellainen.
Falkilla on uskomaton taito Columbon ansiosta.
Häneen kiintyy heti, kun hän astuu sisään.
Tiedättehän -
hän on hiukan vaarallinen mutta samalla -
joku, johon kiintyy.
He ovat kaksi uskomattoman kaunista nuorta ihmistä -
ja aivan mahtavia tässä.
Cary oli todella komea -
ja myös hauska, kuten näkyy.
Robin oli kalifornialainen tyttö saippuasarjassa -
Santa Barbara -
mutta hänellä oli hyvä korva.
Hän pystyi omaksumaan aksentin ja kaikki.
Ajattelin, että Robin Wrightista tulisi maailmantähti -
mutta hän ei halunnut sitä.
Ollessaan pääosassa suurelokuvassa Robin Hood Kevin Costnerin kanssa -
hän alkoi odottaa lasta.
Muistan ajatelleeni, että Barbra Streisand -
ei hankkiutuisi raskaaksi tuollaisella hetkellä.
Robin oli Forrest Gumpissa -
ja uskon Forrest Gumpin menestyneen sen takia.
Tämä on vain oma mielipiteeni, mutta minusta hän oli niin hurmaava -
että katsoja halusi Tom Hanks- reppanan saavan hänet.
Hän on edelleen upea näyttelijä -
mutta päätyäkseen tähdeksi sitä on haluttava toden teolla.
Kirjoitin kerran repliikin tähdistä.
"Tähdillä ei ole ystäviä.
Heillä on liikekumppaneita ja orjia.
Mutta he saavat hyvän pöydän trendiravintolasta." Totta edelleen.
Onko tämä pussailukirja?
Olen aina pitänyt tästä: "Onko tämä pussailukirja?"
Mahtava repliikki.
Upea kuvaaja Gordon Willis -
joka kuvasi Kummisedät ja Annie Hallin ynnä muut -
ja jota kerran haastattelin -
sanoi, ettei hän ollut parhaimmillaan valaisemisessa.
Sen sijaan aloittaessaan -
elokuvaa hän painoi mieleensä -
mikä oli tavoitteena.
Kun aloittaa elokuvan teon...
Miksi ihmiset tietäisivätkään tätä... kyseessä on valtava kaaos.
Mukana on satoja ihmisiä.
Studio painostaa.
Näyttelijä ei ilmaannu asuntovaunustaan. Kaikki on kurjaa.
Tapahtuu myös sitä, että menee paremmin kuin ajattelikaan.
Sitä sanoo: "Pidän tuosta kaverista, Käytetään häntä uudelleen."
Yhtäkkiä elokuva -
jonka piti mennä pohjoiseen, meneekin koilliseen.
Gordon Willisin taito, kuten hän sanoi -
oli tässä: "Meidän piti mennä pohjoiseen, eikä tuonne."
Tämä kuulostaa tyhmältä ja hyödyttömältä -
mutta laatuelokuvan tekeminen on vaikeaa.
Jokainen onnistuminen on ihme -
koska kaikki on salaliitossa itseä vastaan.
Lampaat ylittämässä siltaa...
Mietimme, kuinka saisimme ne tekemään sen -
ja ne vain menivät jonossa yli ilman mitään kehotuksia.
Siksi muistan Robinin sanoneen nauraen -
"Tuon takia sanotaan, että seuraa kuin lammas."
Sillä niin ne tekevät.
Kuukauden päästä -
maamme juhlii 500-vuotispäiviään.
Sinä päivänä vien vihille neidon -
joka oli aiemmin tavallinen kansalainen.
Nyt ette ehkä pidä häntä tavallisena.
Haluatteko tavata hänet?
Vinkki aloitteleville käsikirjoittajille:
on vaikea sanoa repliikkiä -
jos sana päättyy n-kirjaimeen ja seuraava alkaa n: Ilä -
se kuulostaa kummalliselta.
Olisi pitänyt kirjoittaa repliikki toisin.
Hän on todella hyvä tässä, eikö vain?
Meillä oli onnea, kun saimme tämän kolmikon.
Wally Shawn tuli lukuharjoituksiin New Yorkiin.
Meitä oli siinä neljä tai viisi.
Robin, Andy Scheinman, tuottaja ja minä.
Hän avasi oven, kurkisti sisään, näki meidät kaikki -
ja sanoi: "Voi ei."
Sitten hän sulki oven. Hän lähti saman tien.
Sitten saimme hänet, ja hän tuli lukemaan.
Hänellä on pieni puhevika, joka on ihastuttava.
André oli suosituin hahmo, jota on nähty elokuvissa 35 vuoteen.
Ihmiset ihastuivat häneen.
Se johtui osittain siitä, että hän oli niin suloinen ja niin valtava.
Oli vaikea löytää osaan sopivaa jättiläistä.
Halusin Andrén, koska olin käynyt painiotteluissa -
nähdäkseni Andrén silloin, kun en uskonut leffan koskaan toteutuvan.
Hän oli aina ottelemassa, emmekä saaneet häntä lukemaan -
joten kutsuimme paikalle kookkaita ihmisiä.
Fezzik, onko kiviä edessä?
Jos on, olemme pian vedessä.
Riimittely seis!
Mitä jos pähkinää söis?
Tuo on hieno. En kirjoittanut sitä. Rakastan tuota pähkinä-repliikkiä.
Tämä oli elämäni oudoin roolitus -
koska näitä tyyppejä tuli...
jalkapalloilijoita, jotka olivat yli kaksimetrisiä, 120-kiloisia -
ja he olivat aivan liian pieniä -
ja sitten tuli jättiläisiä -
yksi heistä oli liian laiha.
Laiha jättiläinen, joka ei sopinut meille.
Aioimme pukea hänet valtavaan pukuun, jotta hän olisi isompi -
ja sitten päätimme, ettemme käytä liian laihaa jättiläistä.
Sitten onneksi löysimme Andrén.
Kirja on kirjoitettu vuonna -73 -
ja vuonna -7520th Century Fox päätti tehdä elokuvan -
mutta he eivät olleet varmoja asiasta, joten teimme oudon sopimuksen -
eli he ostivat kirjan ja minä omistin käsiksen -
He ostaisivat käsiksen, jos elokuva tehtäisiin.
Minut lähetettiin Lontooseen -
missä hieno herrasmies nimeltä Richard Lester -
philadelphialainen, joka oli tehnyt Beatles-elokuvat -
asui nykyään.
Menin sinne ja tein luonnoksen -
itselleni ja sitten studiolle yhdessä Lesterin kanssa -
ja studio piti siitä.
Elokuva piti tehdä 1975, mutta studion pomo sai potkut.
Kun niin käy, ja tulee uusi pomo -
hän päättää, että kaikki edellisen pomon päätökset -
peruutetaan -
sillä jos elokuva tehtäisiin ja se menestyisi -
ihmiset virnuilisivat hänelle tietäen, ettei elokuva ole hänen.
Kiljuvat ankeriaat johtuvat muuten budjetista.
Olisimme halunneet enemmän, mutta rahaa oli vähän -
joten erikoisefektit eivät vastaa toisenlaisissa oloissa tehtyjä.
Elokuva melkein tehtiin kaksi, kolme tai neljä kertaa -
ja aina joku sai potkut.
Tein jotain, josta olen ylpeä. Ostin kirjan takaisin, joten omistin kaiken.
Pidän tästä kohtauksesta.
Butchja Kid - Auringonlaskun ratsastajat tuli vuonna -70 tai -69 -
päätin ensi kerran kokeilla muuta kuin fiktiota -
joten kirjoitin Broadwaysta kirjan nimeltä The Season.
Kävin katsomassa kaiken, mitä Broadwaylle silloin tuli -
ja Carl Reiner, Robin isä -
oli tehnyt hienon komedian Something Different, josta kirjoitin.
Carl ja minä ystävystyimme -
ja kirjoitettuani Prinsessan ryöstön Iähetin sen hänelle ja hän sen Robille -
joka oli silloin nuori, sanoen: "Saattaisit pitää tästä."
Robin tehtyä pari ensimmäistä elokuvaansa -
Heime rokataan ja juuri kuvatun Varma pala -
hän etsi uutta aihetta.
Hän ja Andy Scheinman muistivat tämän ja päättivät tehdä elokuvan.
Norman Lear antoi 16 miljoonaa -
joka ei ollut iso summa erikoisefektielokuvalle -
mutta pärjäsimme sillä.
Norman Lear antoi Robille sen verran, ja siinä kaikki.
Hurja juttu, koska iso osa erikois- efekteistä on, mitä on.
Spielbergin elokuvaan olisi saatu kallio ja sitä ja tätä.
Meillä ei niitä ollut.
Homma piti vain hoitaa.
Kysymys ei ole vain kalliolle kiipeilystä.
Kyse on siitä, mitä tapahtuu aina vain, koko ajan-
Ei. Se maksoi täsmälleen sen.
Jos olisimme saaneet 10 miljoonaa, olisimme tehneet leffan sillä.
En tiedä, mitä sinä olisit tehnyt.
En tiedä, miten siinä toimitaan. Budjettiasiat eivät kuulu minulle.
Kerran he periaatteessa...
Kun Westley on pulassa koneessa, siinä on kokonainen kohtaus -
jossa he menevät Kuoleman eläintarhan läpi -
ja käyvät monia taisteluita.
Alkuperäisessä käsisluonnoksessa -
se oli mukana -
mutta rahaa ei vain ollut, joten hänet löydetään noin vain.
Tämä ei ole -
mikään maailman hienoin erikoisefekti.
Mutta rahaa ei ollut. Meillä oli vain tämä.
En tiedä, kuka tuossa kiipeää.
Ei. En tiedä, kiipeävätkö he lainkaan.
En tiedä, kuinka se tehtiin, ehkä köysi vedetään ylös.
Se ei voi olla... Näyttelijöitä ei voi vaarantaa tuollaisella tempulla -
sillä jos se epäonnistuu, elokuvan teko loppuu siihen.
Luulen, ettei tuo ole Carykaan.
Siinä ei ehkä ole edes kalliota, sillä niin elokuvia tehdään.
Ei aavistustakaan.
Pian nähtävä miekkailuottelu -
oli näyttelijöille melkoinen kokemus.
Rob oli kai aikonut käyttää stuntteja ja kaikkea.
Mandy Patinkin ja Cary Elwes...
Aina kun oli tauko, eivätkä he olleet esiintymässä -
he menivät ulos miekkailemaan opettajan kanssa, niin muistan.
He miekkailivat tuntikausia.
He oppivat niin hyvin, että elokuvassa on vain yksi trikkikohtaus.
He miekkailevat itse, yhtä kohtaa lukuun ottamatta.
Eikö hän pudonnut? Uskomatonta.
Sanot koko ajan noin.
Et taida tietää sen merkitystä.
Yksi lempirepliikeistäni.
Olin mukana Buttercupin roolituksessa ja osittain jättiläisenkin.
Olin osittain paikalla roolituksessa.
Ei. Enimmäkseen...
Sitä sanoo, mitä haluaa sanoa, kun näyttelijä ei kuule -
ja sitten kysymys on siitä -
kenet saa, kuka on käytettävissä, keneen on varaa...
kuka on vapaana silloin.
Emme tienneet siinä vaiheessa aikataulustamme, niin luulen.
Tai ehkä sittenkin. En tiedä.
Ei. Kuulin lukuharjoituksen vasta harjoituspäivänä Lontoossa.
Yritän miettiä. Tähdet katoavat.
He ovat muutaman vuoden huipulla, ja sitten he häviävät.
Niitä, joita haluaa, ei yhtäkkiä enää haluakaan -
koska studio päättää: "Emme halua maksaa sille-ja-sille niin paljon.
Hän on jo mennyttä", kuka sitten onkin.
Naisille Hollywood on raaka, koska heti, kun he ovat 40, juttu on ohi.
Hyvin harva naispuolinen tähti pärjää tuon iän ohitettuaan.
16 miljoonaa dollaria on nykyään lähes pienen budjetin leffa.
Kun teimme tämän, tuo raha oli tietenkin paljon suurempi kuin nyt -
mutta tämä on silti hyvin halvalla tehty elokuva.
Siihen liittyy kaikenlaista.
Meillä ei ollut varaa tähtiin.
En tiedä, jos olisimme saaneet -
Schwarzeneggerin, olisiko meillä ollut varaa palkata hänen Fezzikiksi.
En tiedä.
Mandy on mahtava tässä. Hänellä oli tarvittavaa tunnetta...
Mitä tässä tapahtuu...
Tähän miekkailuotteluun liittyy tarina.
Tiedämme, että Mandy miekkailee vasenkätisesti.
Miekkailukisan alkuosassa -
Mandy kamppailee vasenkätisesti ja alkaa olla häviöllä -
ja sitten hän vaihtaa kättä.
Myös Westley on vasenkätinen.
Sitten Westley alkaa olla häviöllä, ja selviää, ettei hänkään ole vasuri.
Tarina pitää kisaa käynnissä.
Sain tästä valtavasti itseluottamusta yrittäessäni kirjoittaa tätä.
Tutkin paljon eri sanoja, eri liikkeitä -
ja eri juttuja, jotka liittyvät miekkailuun.
Niillä ei ole väliä, jos ei välitä, mutta minusta tämä toimi kauniisti.
Nyt tulee tärkeä repliikki.
Päivää. Olen Inigo Montoya.
Tapoit minun isäni.
Valmistaudu kuolemaan.
Mandy kertoi minulle - Hän on loistava laulaja.
Todella mahtava ääni, hän konsertoikin -
ja college-esiintymisen lopuksi -
kun hänelle taputetaan, hän sanoo: "Hyvä on. Sanon sen kerran."
Ja hän sanoo sillä aksentilla -
"Päivää. Olen Inigo Montoya. Tapoit minun isäni. Valmistaudu kuolemaan."
Hän on loistava tässä.
Näkee, että he miekkailevat itse.
Se on kova juttu.
Muistan, että he olivat äänistudion ulkopuolella.
Se taisi olla Tulisuolla.
Käytät Bonettin puolustusta.
Bonettin puolustus on olemassa.
Ja on myös...
On myös Capo Ferro.
Kun meni äänistudioon, niin siellä he olivat -
aina vain harjoittelemassa tätä.
Tuo ei ole Mandy.
Ottelun aikana myös puhutaan paljon, mikä helpotti minua.
Fairbanks ja Errol Flynn...
Rakastan tätä. Tällaista tehtiin enemmän, kun olin lapsi.
En tiedä heidän olleen hyviä miekkailijoita ennen tätä.
He näkivät oikeasti paljon vaivaa.
He kehittyivät paljon, koska he harjoittelivat valtavasti.
Tässä näkee, että he osaavat. Koko ajan he itse, paitsi volteissa.
Katsokaa tuota.
Kun Rob Reiner ja Andy Scheinman lopulta tapasivat Andrén -
Ritz-hotellissa ja pyysivät lukemaan, siitä ei saanut selvää.
Hän on fyysisesti niin mahtava tähän osaan, että he ottivat riskin.
Rob luki kai nauhalle kaikki Andrén repliikit.
Emme kuvanneet puoleen vuoteen Andrén palkkaamisen jälkeen.
Hän oli painiotteluissa ympäri maailmaa.
Rob teki nauhan, ja André opetteli repliikit siitä.
Tämä on selkeintä, mitä André pystyy tuottamaan.
André oli valtava, 2,3 metriä pitkä ja 227 kilon painoinen.
Hän ei tajunnut omaa kokoaan.
Hän tiesi vain...
Hän oli rakentanut talon North-Carolinaan.
Siinä oli valtavan korkeat huoneet ja suuret oviaukot -
jotta hän ei kolhisi itseään.
Hän kertoi sairastuneensa keuhkokuumeeseen tai flunssaan -
ja menneensä Duken yliopistosairaalaan.
Hän laihtui 45 kiloa kolmessa viikossa.
Hän oli tosi iso.
Hän näytti minulle kuvan itsestään 17-vuotiaana.
Hän oli hyvin komea, noin kaksimetrinen.
Kookas, mutta ei jättiläinen. Sitten se jättiläishomma alkoi.
Hänen kokonsa kaksinkertaistui ikävuosien 17 ja 25 välillä.
Kaikkein suurinta hänessä olivat hänen kätensä.
Ei voi uskoa, kuinka massiiviset ne olivat.
Kerron jutun siitä, kun Mandy läimäytti häntä -
kunhan päästään kohtaukseen, jossa se tapahtui.
Lopussa on kohtaus -
jossa Robin hyppää ikkunasta Andrén käsivarsille -
ja se lavastettiin niin, että Robin oli 30 senttiä Andrén yläpuolella.
Hentorakenteinen Robin hyppäsi, ja Andrén...
Muistan, että tämän polvet notkahtivat -
hän melkein kaatui ja kalpeni -
koska hänen selkänsä oli silloin kauhean kipeä.
Hän kuoli 46-vuotiaana.
Hän tiesi kuolevansa.
Hän sanoi Billy Crystalille: "Me emme elä pitkään, me isot ja pienet."
Hän tiesi kuolevansa nuorena -
mutta hän ei koskaan valittanut sitä.
Minä omistin kirjan oikeudet, ja antaisin sen vain tietyille ihmisille.
Norman Jewisonin olin tuntenut kauan, ja uskoin häneen.
Agenttini soitti minulle Rob Reinerista.
En ollut nähnyt elokuvaa Heime rokataan.
Varma pala oli menossa koekatseluun.
Agenttini sanoi: "Älä tee sitä", mutta sanoin tapaavani Reinerin.
Ensin piti nähdä Heime rokataan.
Menin katsomaan sitä erääseen keskikaupungin paikkaan.
Se oli todella hauska, ja minä ulvoin naurusta.
Ajattelin silloin, että jep, hän se on.
Tein siinä hyvän päätöksen.
Kumpikin on outo sekoitus. Rob osaa olla tosi hauska.
Rob oli koomikko, joka oli tehnyt paljon komediaa -
mutta hän osaa myös löytää oikean todellisuuden tason.
Elokuvassa Heime rokataan on kaksoistodellisuus, eikö niin.
Kaunis hetki, eikö totta?
Kaikki kuvattiin Sheffieldin lähistöllä Englannissa.
Yksi selitys sille, että pystyin kirjoittamaan tämän kohtauksen...
Luottamushan merkitsee kaikkea.
Tiesin, että molemmissa laseissa oli myrkkyä.
Sain valtavasti varmuutta siitä, että pystyin temppuilemaan tällä.
Näen vieläkin Shawnin tulevan sisään -
sanoen "Voi ei" ja sulkevan oven.
Hän oli täysin erilainen kuin olimme ajatelleet, mutta hän on terävä.
Hän on upea kirjailija, menestynyt näytelmäkirjailija.
Hänen isänsä William Shawn oli New Yorkerin loistava toimittaja -
monta vuosikymmentä.
Näiden kolmen yhdistelmä on on mielestäni upea.
Hän on erittäin älykäs. Se huomaa.
Pitää katsoa tämä. Anteeksi.
Olet erinomaisen välkky.
- Odotahan vain. Missä olinkaan? - Australiassa.
Niin, Australiassa. Ja sinä varmaan epäilit...
Tiesit minun tuntevan alkuperän -
joten en voi valita viiniä edestäni.
- Nyt vain viivyttelet. - Niinhän sinä luulet!
Voitit jätin, joten olet vahva.
Saatoit laittaa myrkyn omaan lasiisi -
ja luottaa vahvuuteesi, joten en selvästikään voi valita...
Näin paljon vaivaa, jotta tässä olisi järkeä.
"En voi valita viiniä tästä. En voi valita viiniä tuosta."
Myrkky on kaukana sinusta.
En voi ottaa viiniä edestäni.
Olen pahoillani. Kovin hataraa.
Kaksi minun aikani merkkimiestä. George Roy Hill ja Elia Kazan -
loistavia ohjaajia molemmat, sanoivat minulle saman asian:
sinun työsi on tehty ensimmäisenä harjoituspäivänä.
He tarkoittivat, että jos käsis on valmisteltu kunnolla -
roolitus on tehty kunnolla ja tiimi valittu kunnolla -
voi saada aikaan laadukasta jälkeä.
Jos tekee virheen, niin kaikki on pilalla.
Kun nyt katson näitä nuoria ja näyttelijöitä -
joita en ole nähnyt 15 vuoteen, en haluaisi vaihtaa ketään.
Kaikki ovat niin mahtavia.
Jos olisimme tehneet mitään...
En sano, että he ovat ainoat mahdolliset näihin rooleihin.
Sanon, että he ovat hyviä ja lahjakkaita -
ja jos olisimme mokanneet roolituksessa...
André sai aikaan -
koollaan ja epätavallisella ulkonäöllään -
sen, että hän on sadunomainen hahmo.
En usko, että ihmiset ovat nähneet ketään yhtä suurta kuin André the Giant.
Hänessä on sadunomaisuutta, mikä oli meille onneksi.
Wally Shawn taas... He ovat ihana kolmikko.
Ja nuo kaksi nuorta. Sitten Billy Crystal saapuu paikalle -
todella siisti valinta rooliin.
"Siisti" on tämän illan sana. Upea roolitus.
Norman teki elokuvia 80-luvulla.
70-luvulla Dick Lester ja minä -
puhuimme näyttelijöistä.
Olisimme kai valinneet heitä, joita Lester käytti Kolmessa muskettisoturissa.
En tiedä. Paljon riippuu...
Roolituspäätös... Rob on erittäin hyvä tässä.
Piinassa, josta Kathy Bates voitti Oscarin -
Rob uskoi vakaasti, että roolissa piti olla joku tuntematon -
koska nainen on elokuvassa tuntematon.
Piina kertoo kuuluisasta kirjailijasta -
jonka eräs sairaanhoitaja pelastaa kauheasta lumimyrskystä.
Hän pelastaa miehen hengen, ja ilmenee, että nainen on hullu.
Lopussa heille tapahtuu pahoja.
Piinassa oli paljon kiinnostavaa.
Piinassa oli kiinnostavaa roolitus -
koska kirjoitin roolin Kathy Batesille.
Sanoin Robille: "Kirjoitan tämän Kathylle. Hän on upea Broadway-näyttelijä."
Hän sanoi: "Kathy on hyvä. Otamme hänet."
Näin hän sai sen roolin. Mainio tarina Kathy Batesista.
Kathy ei kai ollut aiemmin ollut elokuvan pääosassa.
Rob sanoi hänelle:
"Sinä saat sen roolin."
Kathy sanoi: "Minäkö?" Ja Rob: "Juuri niin."
Ja Kathy: "Annien roolinko?"
Rob sanoi: "Saat sen roolin."
Kathy: "Annie, päärooli Piinassa." Rob: "Aivan. Sinä olet Annie."
Kathy: "Onko se jo päätetty?"
Rob sanoi: "Se on päätetty."
Kathy oli hetken hiljaa ja kysyi: "Saanko kertoa äidille?"
Mainio juttu. Rob kertoo sitä, Se on näitä hauskoja tositarinoita.
Hieno juttu oli se, että Castle Rock on pieni studio.
Jos studio olisi ollut suuri... Annien rooli on upea.
Kathy Bates voitti siitä Oscarin. En sano sitä omahyväisesti.
Päärooli kahden henkilön elokuvassa. Hän joutuu tekemään kaikkea hullua.
Suuri studio olisi sanonut... Olisimme varmaan saaneet kenet vain.
Suuri studio olisi sanonut: "Ottakaa..."
En tiedä, kuka... Glenn Close, Meryl Streep.
En tiedä, olisimmeko saaneet heidät. Emme koskaan kysyneet.
Emme kysyneet, koska... Siinä on kohtaus, jossa...
Päähenkilö Jimmy Caan on kirjailija. Nainen tahtoo hänen polttavan kirjansa -
mitä hän kaikkein vähiten haluaa.
Hän makaa rampana sängyssä ja sanoo: "En halua tehdä sitä."
Nainen sanoo: "Selvä. Rakastan sinua.
En ikinä pyydä mitään, mitä et tahdo.
Unohda, että kysyin. Juttu on ohi."
Sanoessaan näin hän pyyhkäisee sänkyyn sytytysnestettä.
Koska katsojat eivät tunne Kathy Batesia -
toivoimme yleisön mieleen tulevan -
että Kathy aikoo polttaa miehen.
Sen sijaan tiesimme, että jos roolissa olisi joku ihana näyttelijä...
Sanoin: "Meryl Streep ei sytytä ketään tuleen. Hän ei vain tee niin."
Sitten taas Jimmy Caan.
Emme saaneet näyttelijää tuohon rooliin -
koska miespuoliset tähdet eivät tahdo olla roolissa kenenkään armoilla -
varsinkaan naisen.
Emme saaneet näyttelijää. Minulla on se listakin jossain.
Kävimme läpi kaikki mahdolliset miestähdet, eikä kukaan halunnut.
Hienoa oli se, että jos tämä olisi ollut studioelokuva -
studio olisi sanonut:
"Käsis on kelvoton, muuten joku olisi suostunut."
Rob sanoi: "Ei. Käsis on hyvä."
Hän tajusi, etteivät tähdet halua sellaista.
Ne näyttelijät, jotka eivät halunneet, ovat todella loistavia.
Outo juttu.
Elokuvan teossa roolitus on jotain...
Miksi katsojat tätä tietäisivätkään -
sillä katsoessaan elokuvaa näkee ne, jotka ovat siinä mukana.
Ei silloin mieti: "Tuossa olisi voinut olla joku muukin."
Tai 20 muuta miestä tai naista.
Roolituksen aikana ei oikeastaan tiedä...
Jos tämä olisi ollut iso studio, he olisivat varmaan vaatineet tähden -
jotta rahat saataisiin takaisin, mikä on hullua -
sillä eivät he tiedä, saadaanko rahoja takaisin.
Tarkoitan, että katson vain Robinia ja Carya.
He ovat oikean ikäisiä. He ovat nuoria.
Cary oli kai 23 tai 24, ja Robin oli 20.
Tai sinne päin.
He ovat mahtavia, emmekä joutuneet tekemisiin tähden kanssa.
Tässä tapauksessa roolitus meni nappiin.
He ovat upean näköinen nuoripari.
Tämä lavastus oli kuin taikaa.
Tämä tehtiin kai Shepperton Studiosissa.
Kerta kaikkiaan upeaa. Oli mahtavaa olla mukana.
Siellä oli eri paikkoja, joilla istua katoilla ja sellaisilla.
Suuri lavaste. Tämä on elokuvamme kallis kohtaus.
Ja huippuhieno.
Mahtava lavastus. Tykkäsin todella paljon.
Sotken asioita.
En ollut paikalla paljon. En halunnut olla.
Pian tulee kohtaus, jossa he kävelevät -
ja tytön mekko syttyy tuleen.
Kirjoitin sen kirjaan -
ja samoin kaikkiin käsisversioihin.
Minä kirjoitin sen.
He kuvaavat tätä kohtausta -
jossa on monta näyttelijää.
Heti, kun liekki leimahti, ja puku syttyi tuleen -
minä huusin: "Puku on tulessa!"
Otto meni täysin pilalle.
Se piti leikata.
Rob kääntyi puoleeni ja sanoi: "Bill, sen pitikin olla tulessa."
Tein siinä käsittämättömän tyhmästi.
Nyt kun katson sitä -
niin seisoin tuossa kameran luona ja huusin: "Puku on tulessa."
Tästä syystä en yleensä oleile kuvauspaikalla.
Katselen vain tätä nyt.
Luulen, että nuo köynnökset -
oli kiinnitetty teipillä.
Tämä valtava...
Tämä ei ole suuri lavastus Spielberg-Lucas-tyyliin -
mutta meille se oli iso.
Siinä pystyi liikkumaan.
Se oli mahtava.
Niin hän sanoi kolme vuotta. "Hyvää yötä, Westley. Hyvää työtä.
Öitä, Westley. Tappanen sinut aamulla."
Se oli hienoa aikaa. Opin miekkailemaan ja tappelemaan.
Kaikkea, mitä joku opetti.
Robertsista ja minusta tuli ystäviä.
- Sitten se tapahtui. - Mikä?
Jatka.
Roberts halusi vetäytyä eläkkeelle.
Hän vei minut kajuuttaansa ja paljasti salaisuutensa.
"En olen Piraatti Roberts", hän sanoi.
"Nimeni on Ryan. Perin aluksen aiemmalta Piraatti Robertsilta -
kuten sinäkin perit sen minulta.
Hänkään ei ollut Roberts -
vaan Cummerbund.
Oikea Roberts elää nykyään -
kuin kuningas Patagoniassa." Kiitos.
Sitten hän kertoi, että nimi oli tärkeä -
ja miten se toimi pelotteena.
Tämä puhe on kai pysynyt samana ensimmäisestä päivästä saakka.
Siinä oli aina nuo nimet, koska oli tämä hullu ajatus Robertsista.
Jos katsoja ei tiedä, kuka Blackbeard oli -
ja jos muut sanovat: "Luoja, tuo on Blackbeard" -
sitä olettaa, että se on totta.
Uskon siis, että se on psykologisesti uskottavaa.
Kirjoitin käsiksen 28 vuotta sitten, ja elokuva...
Käsis oli olemassa 12 vuotta ennen kuin elokuva tehtiin.
Siihen tuli muutoksia, mutta periaatteessa se oli sama.
Kun puhun Jewisoninista ja lama-ajan epätoivosta...
Se on minun käsikseni -
enkä halunnut muutella sitä.
Se ei ollut heille hauskaa, koska...
Kasvoihin menee hiekkaa.
Varo, ettet... Se ei ole katsojien näkökulma.
Kun jyrsijät hyökkäävät -
ja Westley taistelee niitä vastaan -
pitää päättää, kuinka verinen kohtauksesta tulee.
Hankalaa on se, että sen voi tehdä viidellä eri tavalla.
Me emme tehneet. Teimme vain sen, mitä meillä oli.
On kysymys tavasta... Siinä tavoitellaan tiettyä sävyä.
Tämä ei ole verilöylyelokuva. Tämä on satu.
Yritimme teoriassa tavoittaa sekä aikuiset että lapset.
Ja niin edelleen.
Siitä olisi voinut tehdä paljon verisemmän.
Hankala juttu.
Muistan meidän keskustelleen pitkään siitä, kuinka veristä teemme.
Elokuva-alalla puhutaan siitä aina.
Uusintakuvaukset ovat hankalia, koska lavastusta ei enää ole.
Olin paikalla tässä kuvauksessa.
Nyt alkaa se verinen kohta, josta puhuin.
Tuon sisällä on ihminen.
Hyvin pienikokoinen kaveri.
Kun tehdään elokuvaa -
pitää muistuttaa itselleen, ettei se ole typerää.
Caryn olkapäässä on kohta suuri haava.
Pakko muistaa. Näkyykö verta lainkaan, kun jyrsijä kuolee?
En muista.
Siitä keskusteltiin.
Kun elokuvassa on hevonen...
Eräs etevä tuottaja sanoi kerran minulle: "Poika."
Tämä tapahtui vuosia sitten.
"Unohda elokuvista VELL." Kysyin, mikä on VELL.
Hän vastasi: "Vesi, eläimet, lentokoneet ja lapset."
Eläimet ovat hankalia, koska...
Yhdessä kohtauksessa Chrisit istuivat hevosten selässä.
Jos hevonen liikkuu, otto on pilalla.
Chris Guestin Rob tunsi.
Samoin Billy Crystalin. Luullakseni Carol Kanenkin.
Luulen, että hän tunsi Mandy Patinkinin.
Meidän piti roolittaa nämä kaksi, koska heidän piti olla tuntemattomia.
Ja André.
Tässä on mukava pikku tarina.
Tarkoitan tätä.
Sinulla on kuusi sormea oikeassa kädessä.
Joku etsi sinua.
Tässä on Epätoivon kuoppa.
Kirjassa se on Kuoleman eläintarha. Jälleen budjettisyyt.
Meillä ei ollut rahaa eläintarhan eläimiin -
joten emme käyttäneet sitä.
Tämäkin on hieno lavaste.
Kuoleman eläintarhassa -
yrittämässä...
Fezzik ja Inigo koettavat löytää -
Westleyn Kuoleman eläintarhasta.
Joka kerroksessa joku hyökkää. Maailman suurin käärme.
Kauheita juttuja joka kerroksessa, ja he pelastavat aina toisensa.
Lopulta löytyvät portaat, joilla ei ole mitään.
He menevät alas kerros kerrokselta, ja joka kohdassa on uusi haaste.
Tyhjä, mutta he tietävät siellä olevan jotain kauheaa, ja onkin.
Ovenkahvassa on pikkuinen tappava hämähäkki -
ja Fezzik potkaisee sen paniikissa auki.
Emme voineet tehdä sitä.
Kuten sanoin, siellä oli kaikkea.
Oli hyvä ratkaisu, että leikkasimme sen -
sillä, se mistä välittää...
Vaikka Westley on kuollut on tärkeää päästä eteenpäin.
Mietin nyt, onko se hyvää tarinankerrontaa.
Kyllä. Hän on kuollut, ja perille pääsy voi kestää kauan -
mutta meillä ei ollut rahaa.
Tässä on Robin tuntema brittikoomikko Mel Smith.
Kuningas kuoliyön aikana -
ja ennen aamunkoittoa Buttercup ja Humperdinck menivät naimisiin.
Aamulla hän tapasialamaisensa, tällä kertaa kuningattarena.
Isäni viimeiset sanat olivat...
Hetkinen, ukki.
Luit väärin. Hänen on mentävä naimisiin Westleyn kanssa.
Mahtava hetki, kun poika sanoo: "Luit väärin" -
Kirjassa he kiistelevät enemmän.
Kirjassa kirjoitin sen eri tavalla.
Poika suuttuu ukilleen oikeasti, ja ukki lähtee.
Poika sanoo: "Häivy. En halua kuulla enempää."
Myöhemmin ukki tulee takaisin.
Niin ei voi tehdä elokuvassa, koska se rikkoo jännitteen.
Onneksi en ollut paikalla, kun Buuaaja valittiin.
Buu!
Nainen, joka kohta buuaa.
He varmaan kuuntelivat tuntikausia ihmisten buuausta.
Eikö kaikkien pitäisi näyttää herätessä tuolta?
Painajaisen jälkeen.
Lempirepliikkini Robinilta -
on: "Kerron nyt totuuden."
En tiedä, miksi rakastan sitä.
Kerron nyt totuuden.
Mahtava repliikki.
Pidin sitä fiksuna, kun käskin -
Vizzinin murhata hänet kihlajaispäivänämme.
On paljon koskettavampaa kuristaa -
hänet hääyönämme.
Kun Guilder saa syyt niskoilleen -
kansa vaatii sotatoimia.
Tuota sanotaan "ekspositioksi" -
jos jotakuta kiinnostaa.
Se on käytävä läpi mahdollisimman nopeasti.
Olen innoissani tästä elokuvasta koska luulin niin monta vuotta -
ettei sitä tehtäisi koskaan -
ja kun katson sitä, en ole kovin objektiivinen.
En tiedä, kuka sitä ostaa ja kuka katsoo...
Lapset, sen tiedän. Lapset rakastavat sitä.
Varmaan vanhemmatkin, koska he katsovat lasten kanssa.
Niin ainakin toivon.
Teinitytöt ja sen sellaiset. En tiedä.
En aina pidä siitä, mitä kirjoitan, ja tästä todella pidän -
joten sillä on erikoispaikka -
omassa sanastossani.
Kirjassa on juttu, jonka voi lähettää -
Westleyn ja Buttercupin jälleennäkemiskohtaukseen.
Kymmenet tuhannet ihmiset vuosien varrella...
Reilusti yli 10000 ihmistä on lähettänyt sen.
Outo juttu.
Kustantaja ei uskonut, että kukaan lähettäisi sitä.
Mutta se vetoaa vahvasti, ja olen innoissani siitä.
John Patrick Shanley, joka sai Oscarin loistavasta elokuvasta Kuuhullut -
ja joka on ystäväni -
sanoi konekohtauksesta, kidutuskohtauksesta -
sen ja Maratoonarin "Onko se tuvallista?" -jutusta -
että jos oli kirjoitettava kidutuskohtaus -
että olin yhtä sairas kuin kuka tahansa muukin kirjoittamaan sellaisen.
En tiedä, mistä se juontuu.
En koskaan ajatellut kirjoittaessani, että tappaisin Westleyn.
Olin menossa toimistooni hänen ollessaan koneessa -
enkä tiennyt, miten saisin hänet pois siitä.
En tiennyt, miten pelastaa hänet.
Tein sen, mitä aina teen ryhtyessäni kirjoittamaan.
Luen urheilusivut ja juon kahvia.
Sitten tajusin, että hän kuolee.
Muistan kirjoittaneeni sanat "Westley oli kuolleena koneen vieressä."
Tuijotin niitä sanoja. En voinut uskoa, että tein sen.
Näin on käynyt vain kerran -
yli 45 vuoden aikana.
Purskahdin hysteeriseen itkuun sen vuoksi, mitä olin tehnyt -
ja juoksin huuhtomaan kasvojani.
Näen vieläkin ne kasvot.
Punaiset, kyyneleitä valuen.
En tiennyt, mitä olin tehnyt -
mutta tiesin, että tämä kosketti minua kauheasti -
enkä tiedä, mitä se tarkoittaa tai miksi niin kävi.
En koskaan halunnut niin.
Tämä on hyvin tärkeä kirja minulle -
syistä, joita en osaa selittää.
Käsikirjoittajalle tämä on hetki, jossa on kyse ekspositiosta.
Homman haluaa hoitaa mahdollisimman nopeasti -
koska merkitystä on vain sillä, kuinka pelastaa Westley.
Ainoat, jotka voivat pelastaa Westleyn, ovat Fezzik ja Inigo.
Tulossa on yllätys, joten heidät pitää tuoda mukaan hyvin pian.
Harjoittelimme tätä kohtausta ensimmäisenä päivänä Lontoossa.
Kuten mainitsin -
André oli opetellut osansa ulkoa.
Näyttelijät harjoittelivat.
Sitten he pääsivät tähän kohtaukseen.
André istui, Mandy seisoi ja käveli ympäriinsä.
Mandy sanoi Andrélle repliikkinsä ja André omansa.
Se oli hidasta toistelua.
Mandy halusi edetä nopeammin.
Hän hoki: "Nopeammin, Fezzik, nopeammin."
He tekivät sen yhä uudelleen.
André sanoi repliikkinsä aina yhtä hitaasti.
Sitten Mandy sanoi yllättäen: "Nopeammin, Fezzik" -
ja läimäytti Andréta kasvoille.
He taisivat tavata juuri sinä päivänä.
Kuulimme sen lyönnin äänen.
Tyrmistyimme, koska Andréta ei ollut varmaan läpsäisty -
lapsuusvuosien jälkeen.
Hänen silmänsä menivät levälleen.
Hän varmaan ajatteli:
"Näin tehdään kehän ulkopuolella. Kokeillaan sitä sitten."
Tahti nopeutui, ja Anrdé osasi paremmin.
Hänen repliikkiinsä...
Yksi tämän elokuvan kohokohtia, kun nyt istun tässä -
on nähdä Andrén kasvot, kun Mandy läpsäytti häntä.
Kenelläkään ei ollut aavistustakaan...
En tiedä, miksi Mandy ajatteli sen olevan hyvä idea -
koska huolimatta kipeästä selästään André -
oli silti maailman vahvimpia miehiä.
Jos hän olisi suuttunut, en tiedä, mitä hän olisi tehnyt.
Mutta hän oli tyytyväinen.
Hän ei koskaan puhunut...
André ei koskaan puhunut siitä, että showpaini oli feikkiä.
Silloin sitä ei vielä myönnetty.
Hän sanoi vain... Hän paini 300 kertaa vuodessa.
Hän sanoi vain -
että hän ei koskaan tiennyt, kenen kanssa painisi.
Hän ei koskaan nähnyt vastustajaa ennen ottelua.
Hän sanoi ajatelleensa, että jos vastustaja käytti aineita -
hän päätti ottelun heti, päihitti hänet välittömästi.
Yleisö buuasi, koska silloin ottelu kesti viisi sekuntia.
Mutta hän ajatteli -
Jos 115- tai 135-kiloinen mies hyppäsi köysien yli, hän sai -
parhaina päivinään tämän heti kiinni.
Kyse on voimasta ja ajoituksesta.
Tässä on hauska juttu Andrésta.
Schwarzenegger... vahvat miehet taitavat aina tuntea toisensa.
Arnold Schwarzenegger kuvasi kai ensimmäistä Conania Mexico Cityssä -
ja André paini.
Schwarzenegger meni katsomaan häntä. Paikalla on 25000 kiljuvaa fania.
Kun André oli voittanut miehen -
hän viittilöi Schwarzeneggerille kehottaen tätä astumaan kehään.
Hän sanoo: "Puhun espanjaa. He haluavat sinun poseeraavan.
Ota paita pois. Poseeraa."
Hän jättää Schwarzeneggerin yksin kehään -
ja Schwarzenegger ja poseeraa idioottimaisesti -
ja palaa ystäviensä luo.
Koko juttu oli pilaa.
Yleisö ei lainkaan halunnut hänen poseeraavan.
Se oli vain Andrén kepponen.
André maksoi aina aterioista.
He söivät yhdessä monta kertaa -
ja André maksoi aina.
Schwarzenegger päätti, että nyt hänen pitää maksaa.
Hän pyysi anteeksi ja lähti pöydästä.
Schwarzenegger on kookas.
Hän meni keittiöön, missä hovimestari oli -
ja halusi maksaa aterian.
Tämä on mahtava juttu.
Kun Schwarzenegger kertoi tämän minulle...
Schwarzenegger on iso kaveri. 185 cm ja 113 kiloa.
Hän kertoi tämän jutun, hän oli juuri puhumassa -
kun André tuli hänen taakseen ja nosti hänen ilmaan.
Hän nousi ilmaan kuin joku lelu ja pyöri siellä.
André oli nostanut hänet maasta -
ja André sanoi: "Minä maksan."
André kantoi hänet pois keittiöstä -
tipautti tuolille, ja siinä se.
Tämä on hieno juttu.
Se paljastaa, kuinka vahva André oli.
Schwarzenegger oli sanonut:
"Hän on hyvin vahva."
Jos Schwarzenegger sanoo jotakuta vahvaksi, niin uskon sen.
Patinkin on myös kookas.
Luultavasti yli 180 cm.
Absurdia.
Tämä on ihana hetki, koska se on niin tunteikas.
Hän sanoo: "Auta minua, isä", eikä se toimi.
Hän löytää nupin sattumalta. Mukava juttu.
Rob pani hänet löytämään nupin sattumalta.
Todella hienoa, eikö olekin?
Olen varma, että juuri Rob keksi, että hän lyö päänsä nuppiin.
Sitten oli Kuoleman eläintarha.
Tässä oli kai 25 sivua kaikenlaista toimintaa.
Hän on kuollut.
Ukki, odota...
Mitä Fezzik tuolla tarkoitti? Onko hän oikeasti kuollut?
Tämä on suuri hetki sekä kirjassa että elokuvassa.
Mahtava hetki. Minusta se on...
Fred Savage on loistava tässä kohtauksessa.
Hän on niin ihana tässä kohtauksessa -
koska hän kurkottaa Peter Falkia kohti -
ja sanoo "Hyvä on" tai mitä nyt sanookaan -
ja hänen kätensä liikkuu vain vähän.
Hän on niin koskettava tuossa.
Minusta se on huikea kohta -
ja toivottavasti katsojistakin.
Kuninkaan poika antoi potkut.
Kiitos muistutuksesta.
Anna minulle paperileikkaus ja kaada päälle sitruunamehua.
Liikkeeni on kiinni!
Suuri osa tästä... Miracle Max ja paperi...
Osa tästä on Billyn keksimää. Paperileikkaus.
Se oli kirjassa.
Siinä oli vain osa.
Minusta Miracle Max oli...
Minulla oli kai Max koko ajan.
Siksi kai pystyin...
Siksi kai Westleyn oli mahdollista kuolla.
Jos tämä elokuva tehtäisiin uudelleen -
mitä ei varmaan tule tapahtumaan, mutta jos niin kävisi -
koska nyt tiedetään sen huippukohdat -
ei olisi vaikea löytää Miracle Maxin esittäjää.
Jim Carreyn saisi Miracle Maxiksi -
tai muun koomikon, joka on 15 vuoden päästä pinnalla.
Se on upea rooli. Viikko elämästä.
Pääsee tekemään hauskoja juttuja, ja ihmiset tykkäävät.
Rooliin saisi vaikka kenet.
Tai siihen saisi aikansa Tom Cruisen -
Cary Elwesiksi.
Se maksaisi valtavasti. Se maksaisi valtavasti.
Minusta se toimi tässä upeasti.
Hieno repliikki tulossa.
Carol sanoo Billyn repliikin.
Suklaakuorrutus parantaa makua.
Pilleri saa vaikutuksensa 15 minuutin päästä.
Uimaan ei saa mennä...
Tuntiin.
Ei saa mennä uimaan.
Loistava komediarepliikki.
Cary on upea kuolleena. Kuinka hän kaatuilee ja kaikkea.
Hän näyttelee tässä upean fyysisesti.
Kun hän kävelee myöhemmin, tai yrittää.
Kun elokuva toimii, se on kuin taikaa.
Samoin kuin teatterissa.
Kun teatteriesitys toimii, en tiedä parempaa.
Kovin usein se ei toimi. Se on vaikeaa.
Kukaan ei aio tehdä floppia.
Ei kukaan.
On vain niin vaikea tietää.
Kenelläkään ei ole hajuakaan, mikä toimii -
ja siksi on hauskaa, kun ihmiset sanovat:
"Tiesit, että siitä tulee hitti, koska siinä on Adam Sandler."
Hetkinen Little Nicky ei kiinnostanut ketään.
Miksi ei? En tiedä.
Kaikenlaisia selityksiä on.
Minä en tiedä, miksei sitä käyty katsomassa.
Miksi kaikki haluavat nähdä Jim Carreyn The Grinchissä -
eikä jossain muussa elokuvassa.
Outo juttu. Kukaan ei tiedä etukäteen.
Elokuvat ovat täydellistä arpapeliä.
Mediassa ei sanota näin.
Media väittää näkevänsä logiikkaa, että kyse on bisneksestä.
Tehdään hot dogeja ja myydään, kunnes rikastutaan.
Ei se niin toimi.
Rakkain ystäväni Ed Neisser -vainaa -
toimi rahastonhoitajana Chicagossa.
En tiedä pörssistä mitään.
Olimme illallisella ja kysyin: "Miksi markkinat menivät alas tänään?"
Hän vastasi: "Koska ne eivät menneet ylös."
Sanoin, että älä vitsaile. Hän sanoi, ettei vitsailekaan.
"Se on totuus. Kukaan ei tiedä, miksi markkinat toimivat noin.
Me alalla toimivat emme pysty sanomaan sitä.
Sanotaan vain, että syynä on -
huono tilanne Aasiassa, maanjäristys Intiassa."
Missään ei ole logiikkaa. Elokuvabisneksessä ei ole sitä.
Ei voi loogisesti tietää, mitä ihmiset katsovat tai eivät katso.
Se on aina hakuammuntaa.
Tässä on yksi vuosisadan suurista koomikoista, Peter Cook -
joka esittää -
puhevikaista hahmoa.
Hän sortaa ärrää.
"Wakkaus."
"Wakkaus " yhdistää "pawin".
Hän on niin hauska.
"Wiemu " "wiemussa".
Tuo repliikki juontuu chicagolaiselta rabbilta.
Olin pikkupoikana häissä -
ja eräs rabbi sanoi: "Wiemu " "wiemussa."
Ja minä aloin kikattaa.
Ei ollut kovin hieno juttu.
Mutta vakuutan, että se juontui sieltä -
kaikki te historiasta kiinnostuneet chicagolaiset.
En muista millään miehen nimeä. Kuuluisa chicagolainen rabbi.
Jos joku saa tuosta selvän, kertokoon minullekin.
Tuossa André oli...
No, se on hankalaa. Nyt ollaan tässä.
Ensin on puhevikainen pappi -
sitten ihmisiä liekeissä, ja se on hauskaa vai mitä?
Kun elokuva oli valmis, studio...
Elokuvamme rankattiin toiseksi parhaaksi sinä vuonna.
Edellä oli Paluu tulevaisuuteen.
Niitä juttuja, joissa epätoivo herää.
Meillä oli suuria toiveita koe-esityksissä -
mikä on yksi syy, että niitä tehdään.
Yleisö rakasti sitä. Yleisö rakasti sitä.
Yleensä se tarkoittaa jättihittiä.
Jotkut tosin lähtivät.
En tarkoita, että se oli floppi, emmekä mekään olleet.
Olimme alan terminologian mukaan "tupla" -
mikä tarkoittaa hyvää.
Elokuvasta tuli hitti vasta kasetilla.
Se ei ollut kovin tärkeä.
Meillä oli julkaisupäivät.
Meillä oli kaikki, ja traileri esitettiin.
Kirja oli menestys mutta ei suurmenestys.
Se oli niitä juttuja, joissa...
Näin, että traileri olisi tässä.
Olisi kiinnostavaa panna se tähän.
He eivät osanneet myydä.
Tässä on Mandy miekkoineen.
Ei tiedetty, onko se seikkailuelokuva, huumoria vai romanssi.
Se on kaikkea tuota.
Yleensä genrejen sekoittaminen tietää vaikeuksia.
Tämähän on aivan hullua.
Tässä on kuollut sankari -
ja jättiläinen ja...
Pähkähullua. Ja tyttö aikoo tappaa itsensä.
Mikä se on?
Eräs tarina, jonka kirjoitin, Butchja Kid - auringonlaskun ratsastajat.
Ensiesityksessä loistava ohjaaja George Roy Hill -
oli kauhuissaan, koska yleisö nauroi liikaa.
Siinäkin sekoitimme genrejä.
Hän päätti leikata elokuvasta paljon huumoria pois.
Tämä on outo juttu.
Nyt ihmiset sanovat: "Haluan sellaista kuin Morsiamen ryöstö."
Eli: "Tehkää jotain, jossa sekoitetaan"...
Siihen aikaan emme tienneet...
He eivät tienneet, mitä ihmettä me...
He eivät osanneet myydä meitä, eivätkä he myyneetkään.
Se ei ollut tarkoituksellista. Ei meitä yritetty haudata.
He rakastivat elokuvaa. He eivät vain tienneet, mitä tehdä.
Vielä nytkin se on outo.
Olen vain innoissani siitä -
että se elokuva tehtiin. Se on minulle iso juttu.
Tämä on minun teoriani. Olen sanonut sen ennenkin.
Elokuvat menestyvät, koska ihmiset pitävät niistä.
Elokuvat epäonnistuvat, koska ihmiset eivät pidä niistä.
Kaikki muu on mytologiaa.
Kaikki kirjoittelut siitä, miksi yksi on hitti ja toinen on floppi.
Kukaan ei tiedä ennen ensi-iltaa, kuinka tulee käymään.
Tämä elokuva... Ne jotka se näkivät, pitivät siitä -
ja kertoivat ystävilleen.
Minusta vuoden 2000 paras leffa on Väärätystävät.
Jos puhun siitä monille, kun se tulee videona, he ehkä vuokraavat sen -
kuultuaan, että se on hyvä.
Tämänkin moni näki -
ja puhui tästä elokuvasta.
Sitä ei vain menty katsomaan.
Siinä vaiheessa, kun video ilmestyi -
siitä tuli hitti, joka siitä olisi pitänyt tulla teatterissa.
Meillä oli onnea, että niin kävi.
Kun on tehnyt mieleisen elokuvan -
eikä se löydä toivottua yleisöä -
se on surullista, koska sellaista elokuvaa ei tee usein.
Meillä oli onnea, että näin kävi.
Nyt vuonna 2001 ilmestyy DVD -
elokuvasta, jonka kirjoitin 1973.
Elokuva tehtiin 1986.
Ja lapset katsovat sitä.
Pikkulapset sanovat: "Olen Inigo Montoya." Mahtavaa.
Ei vaan tosi outoa.
Tämä on silti suuri hetki. Rakastan tätä. Rakastan Mandya.
Ei sanottavaa tuosta.
Mikään ei kosketa minua niin kuin tyhmänrohkeus.
Tuo hetki... Tässä on veren tahrima kaveri -
joka on etsinyt 20 vuotta -
ja pääsee lopulta kostamaan. Minusta se on loistavaa.
- Kuolemaan asti. - Ei!
Kipuun asti.
En taida ymmärtää.
Minäpä selitän. Yritän selittää niin -
että tuollainen pahkasikakin ymmärtää.
Ensimmäistä kertaa joku tohtii solvata minua.
Se ei jää viimeiseksi.
Ensin menetät jalkasi -
sitten kätesi, sitten nenäsi.
Ja sitten kai kieleni.
Tapoin sinut liian nopeasti.
Sitä virhettä en uusi.
En lopettanut vielä.
Seuraavaksi menetät silmäsi.
Ja sitten korvani? Ymmärrän kyllä.
Väärin! Saat pitää korvasi, ja kerron syynkin.
Saat kuulla lasten huudot -
kun he kirkuvat rumuudellesi.
Vauvat itkevät, kun lähestyt heitä.
Kuulet naiset, jotka huutavat: "Herranen aika, mikä tuo on?"
Huudot kaikuvat korvissasi.
Sitä tarkoitan "kipuun asti".
Jätän sinut kärsimään epäsikiönä ikuisiksi ajoiksi.
Muistan ajatelleeni, etten tiennyt, toimisiko se lainkaan -
koska tässä on kuollut sankari ja tämä suuri metsästäjä.
Toimiiko "kipuun asti"?
Parempaan en pystynyt, ja minusta se riitti.
Tässä André meni lähes polvilleen ensimmäisen oton aikana.
Robin ei hyppää ikkunasta.
Hän hyppää vain 15 senttiä.
Olin paikalla vain vähän aikaa, kun...
Ihana kohtaus. Todellakin.
Kauheaa... jos inhoaisin sitä, sanoisin sitä ihanaksi -
koska tämähän on -
Kaikki ovat söpöjä.
Puhumme elokuvasta, jota todella rakastan.
Katsoin sen juuri.
En katso käsikirjoittamiani leffoja. En lue kirjoittamiani kirjoja.
Voin lukea tämän kirjan.
Tämän uusintakuvauksen muistan.
Aivan lopussa, kun hän sanoo: "Kuten haluatte" -
Rob halusi Peter Falkilta hyvin tunteellisen esityksen.
Sitä ei otettu mukaan.
Jos katsoo tätä lähikuvaa Peter Falkista, se ei ole sama.
Kuten haluatte.
Tämä on outo kokemus -
koska en ole nähnyt tätä elokuvaa sen valmistumisen jälkeen -
ja silloin ei tiedä, mitä siitä ajattelee.
Yksi syy siihen, etten halua nähdä käsikirjoittamiani elokuvia...
Butchja Kid käy.
Siksi, että ne tuntuvat surkeilta. Tuntuu, että teki väärin.
Ajattelen, että kun elokuva-
jota olen ollut tekemässä, menestyy -
se johtuu kaikkien panoksesta.
Meidän kaikkien taidoista.
Jos taas sellainen elokuva epäonnistuu -
se on minun syyni.
Tarina ei ollut niin selkeä kuin olisi pitänyt.
Tarina oli vääränlainen.
Valkokankaalla oli vääriä ihmisiä -
kertomassa asioita, joita yleisö ei halunnut kuulla.
Yleisö saa...
Olen havainnut näiden vuosien jälkeen -
että yleisö reagoi samalla tavalla joka puolella maailmaa.
Oli kieli mikä vain, he nauravat, itkevät, pitkästyvät ja lähtevät.
Haluan katsoa krediitit.
Tuo ratsastaja ei kai ole André -
koska hän on niin valtava, että hevonen olisi kuollut.
Luulen, että siinä on joku muu.
Ei sitä tiedä.
Tämä elokuva on lyhyt.
Yksi juttu, joka tapahtui...
George Roy Hill sanoi: "Jos tarina ei onnistu tunnin ja 50 minuutin aikana -
on paras olla David Lean."
Minusta se on totta. Elokuvat ovat häpeällisen pitkiä.
Osa johtuu ohjaajan egosta.
Uskotaan, että elokuvan pituus -
on yhtä kuin sen tärkeys, mikä on täyttä hulluutta.
Tämä elokuva eteni omalla painollaan.
Mitään ei jätetty pois.
Tästä ei jäänyt isoja paloja leikkaamon lattialle.
Tämän me kirjoitimme, tämän kuvasimme, tämän näette.
Ja se oli...
Nautin siitä valtavasti, toivottavasti tekin.
Bill Goldman, romaani ja mukaelma, ja myös käsikirjoitus.
Kun nyt pohdin juuri näkemääni -
en ajatellut mistään, "Huh, miksi minä noin tein?
Miksen tehnyt toisin?"
Elokuva kulki hyvin. Näyttelijät olivat loistavia.
Se oli erinomainen.
Ja löysin hetkiä...
Minusta se oli loistava, toivottavasti katsojistakin.
Suomennos: Mirja Muurinen